CĂLĂTORIE SPRE CENTRUL PĂMÂNTULUI
Trevor!
Max!
Deşi Wegener a fost ridiculizat de comunitatea ştiinţifică,
teoria sa privind existenţa unui supercontinent numit Pangaea
s-a dovedit a fi corectă, în cele din urmă.
Da...
Vino la tata!
Salut. Leonard!
Salut!
- N-o să-ţi placă asta. - De ce?
- A venit Kitzens... - Înţeleg.
- Salut! - Trevor, colegul meu preferat!
- Ce faci, Alan? - Bine.
- Cum merge cursul? - Bine.
Nu se produce ecou în sala aia, cu atât de puţini studenţi?
Cu ce treabă ai venit? Sunt ocupat.
Văd cât de ocupat eşti...
Aşa c-o să-ncerc să fiu cât mai succint.
Universitatea închide laboratorul fratelui tău.
Închide laboratorul?
O să avem, în sfârşit, spaţiul de depozitare de care aveam nevoie.
Să lămurim un lucru...
Acest laborator e dedicat cercetărilor legate de
teoria lui Maxwell Anderson, privind erupţiile vulcanice.
Care nu au fost niciodată demonstrate.
Câţi dintre senzorii fratelui tău sunt încă activi? Unu', doi?
- Trei. - Cândva erau 29.
Nu-i deloc momentul să ne-nchideţi! Am activitate seismică în Bolivia.
Am o deplasare de 13 mm în Mongolia.
Alan, nu poţi să ne închizi. Lasă-mi laboratorul!
- E tot ce mi-a rămas de la Max. - Au trecut 10 ani, Trevor.
Îmi pare rău pentru toate astea, crede-mă.
Trevor, eşti acolo? Sunt Elizabeth. Ridică receptorul, te rog!
Suntem pe autostradă şi venim spre tine.
Vrei să-l saluţi pe unchiul Trevor, Sean?
Nu.
- Salută-l. Sean! - Nu vreau.
Nu se poate!
Sunt cumnata ta, din nou.
Voiam să ştiu la ce oră o să fii acasă,
pentru că noi o să ajungem pe la 6.
- Ne auzim la telefon. - Doamne!
Sean abia aşteaptă să te vadă! Nu-i aşa, Sean?
Mi-e teamă să nu ne fi intersectat semnalele. Sună-mă, te rog.
Nu sunt acasă. Lăsaţi-mi un mesaj.
Trevor, suntem în faţa casei tale.
Trevor, eşti acasă?
Bună!
- Bună! - Ce faci, Elizabeth?
- Eşti acasă! - Mă bucur mult să te văd.
Şi eu.
Ce faci? Acum am primit mesajele tale.
- Ai uitat, nu-i aşa? - N-am uitat.
- Cum aş fi putut să uit? - N-ai uitat?
Am uitat... Dar asta nu înseamnă că nu aşteptam cu nerăbdare
să-mi văd nepotul. Nu l-am mai văzut de când avea... nouă ani.
Şapte.
Cât timp o să stea?
- Zece zile. - Aşa am vorbit?
Salut. Sean! Ce faci?
Arăţi bine.
- Ăla-i un Game Boy? - E un PSP.
- Ca lumea! - Sean, zi-i bună unchiului tău.
"Bună unchiului tău."
Ultima oară când te-am văzut erai cam atât de înalt.
Bună glumă!
Ai toate numerele mele de telefon. Ai biletul şi paşaportul în rucsac.
O să vin să te iau de la aeroport, în Ottawa.
Până atunci, o să găsesc o casă şi vom putea porni în noua aventură!
- Interesant, nu? - Da. Minunat.
O să fim canadieni. Palpitant, nu?
Simte-te ca acasă!
- O să-i prindă bine să stea cu tine. - Da.
Cine ştie? Poate c-o să-ţi prindă bine şi ţie.
- Ăsta e pentru tine... - E a lui Sean?
Nu, a lui Max.
- A lui Max? - Da.
Am rămas doar noi. O să fie grozav!
O să stăm ca băieţii... Cinci zile, poate o săptămână.
O să facem chestii de băieţi, ceea ce fac băieţii.
Îţi place baseballul?
Ştii ce? Ar trebui să mergem să ne antrenăm.
Da... Nici mie nu sunt deloc încântat de treaba asta.
Cât timp ai Mountain Dew în frigider şi episoade de Family Guy,
o să ne înţelegem de minune.
Sigur.
Ce colecţie tare de monede!
- Da, e un fel de proiect al meu... - E chiar grozav!
Mulţumesc.
Ţi-e foame? Am putea să comandăm ceva.
Nişte pizza, mâncare chinezească, thailandeză?
Ce-i aia?
E o cutie cu lucrurile unui om minunat.
Tatăl tău.
Vechea lui mănuşă de baseball...
Mama nu vorbeşte prea mult despre el.
Poţi să mă crezi pe cuvânt.
Era unul dintre puţinii oameni excepţionali în tot ceea ce făcea.
Vezi ăsta? Ăsta era PSP-ul tatălui tău.
- Un yo-yo? - Nu râde de yo-yo.
E o demonstraţie de fizică adevărată.
Ai forţa centrifugă, atracţia gravitaţională, energia potenţială.
Ştiai că, în vremuri străvechi, era folosit ca instrument de vânătoare?
Uite!
- Lasă-mă să-ncerc şi eu. - Cred c-ar trebui să-l ţii tu.
Asta habar n-am ce-i...
Bună!
Asta era cartea lui preferată.
Călătorie spre centrul Pământului, de Jules Verne.
Cred că era pe lista de cărţi pe care trebuie să le citesc.
- N-am apucat s-o citesc. - Păcat. E o carte bună.
Pentru el, nu era doar ficţiune, era inspiraţie.
Îmi citea din cartea asta când eram foarte mic.
Ce sunt însemnările astea?
Temperatura magmei atinge 1150° în Mongolia.
"Bolivia."...
"Hawaii"...
Fereşte-te!
Sean, hai să mergem în laboratorul meu!
Nu puteam aştepta până mâine?
Tatăl tău zicea mereu Tectonica e ştiinţa zilei de azi, nu de mâine.
E vorba de evenimente seismice care au loc într-o clipă.
Uită-te aici!
Hawaii, Bolivia, Mongolia...
lar condiţiile de astăzi sunt aproape la fel ca în iulie 1997.
Care e treaba cu iulie 1997?
Atunci a dispărut tatăl tău.
Vezi coloana asta de numere?
Dacă aici, în loc de 753, ar fi 752, atunci ar fi...
...identice!
Ce reprezintă punctele astea?
Nu atinge nimic! Punctele alea sunt munca mea de-o viată.
Punctele astea patru sunt munca ta de-o viaţă?
Trei. Sunt trei puncte.
Unu, două, trei... patru.
Islanda!
Totul se leagă!
Max a văzut măsurătorile de acum 10 ani şi s-a dus să investigheze.
Dacă măsurătorile de azi sunt identice cu cele de atunci,
ar putea fi singura mea şansă să aflu ce s-a întâmplat.
- Am nevoie de paşaportul tău. - Pentru ce?
Îmi pare rău, dar va trebui să te duc în Canada mai devreme.
Despre ce vorbeşti?
Vorbesc despre asta. Călătorie spre centrul Pământului.
Totul e în Islanda. Acolo trebuie să se fi dus Max!
Sunt însemnările tatălui meu?
Eu şi Max...
Eu şi tatăl tău discutam despre posibilitatea existenţei
unor tuburi vulcanice, care coboară dincolo de mantaua Pământului,
înspre centrul acestuia. Şi cred că asta s-a dus să caute!
Îmi pare rău, trebuie să le trimit la Ottawa mâine-dimineaţă.
- Sun la liniile aeriene islandeze. - Nu, stai!
Abia am venit, bine? N-o să pleci şi să scapi de mine!
Şi eu am descoperit al patrulea punct!
- Vorbim despre fratele meu! - E tatăl meu!
Nu trebuie să ajung la Ottawa decât peste 10 zile. Vin cu tine.
Ştii cât costă să rezervi un zbor către Reykjavik în ultima clipă?
Ceva îmi spune c-o să te descurci tu.
Coboară, curajosule călător, în craterul muntelui Sneffels.
"În locul în care-l atinge umbra vârfului Scartaris,"
"înainte de calendele lui iulie, şi vei ajunge în centrul Pământului."
Ce faci?
Descifrez însemnările lăsate de tatăl tău în carte.
Cred că perechile de litere ascund un cod.
S-ar putea să aibă legătură cu tabelul periodic.
De exemplu, am S-A, I-S, G-G.
P-B există în tabelul periodic. E simbolul plumbului, Pb.
- Plumbul înseamnă gloanţe. - Ce-i "Sigurbjorn Asgeirsson"?
Poftim?
Uite aici. Citeşte de sus în jos! Sigurbjorn Asgeirsson.
Asta e...
E un indiciu! Poate că e un loc.
Ar putea fi ceva... Ce faci?
Caut pe Google, la 10000 m altitudine.
- Ai voie să faci asta? - Bun venit în secolul 21!
- Uite... - E un om!
Sigurbjorn Asgeirsson, director executiv
al Institutului de Vulcanologie Progresivă Asgeirsson.
Max îl cunoştea pe tipul ăsta! Ştiam că e bine să te iau cu mine!
Prima noastră oprire va fi la institutul ăsta.
Am ajuns?
Dacă vrei să ştii dacă ai ajuns enervant, atunci, da.
- Mergi destul de încet. - Merg destul de în siguranţă.
Am văzut o capră depăşindu-ne!
Când o să înceapă aventura aia?
Hai să-ţi dau ceva distractiv de făcut!
Uită-te pe hartă!
Unde suntem?
Am trecut de... Havanschlicht?
- Havanschlicht? - Da.
Nu ştiu.
- Am trecut de Eingarsstadir? - Nu ştiu.
- De Reynivir? - Nu ştiu.
- De Husavik? - Nu!
- Grundarhol? - Nu.
- Stifflarsschtarder? - Stifflardschtarder?
- Dar Koldukardarskinoquue? - Ce?
- Ne-am rătăcit, e clar... - Nu ne-am rătăcit.
- Uită-te după un institut! - Cum arată un institut?
Nu ştiu. Arată mare şi... instituţional.
Trebuie să fie undeva pe aici.
E o casă acolo. Putem să să cerem nişte îndrumări.
- Nu ne-am rătăcit. - Nu, bineînţeles!
Ce-i asta? O cabană de ski?
Bla, bla, bla... Institutul de Vulcanologie Progresivă Asgeirsson!
Ţi-am spus c-o să-l găsesc!
Perfect!
Nu arată rău...
Îmi pare rău, nu vorbesc islandeză.
- Bună! Cu ce te pot ajuta? - Bună!
- Eu sunt Hannah. - Bună! Ce faci?
Eu sunt Trev... profesorul Anderson. Am venit din America.
- El e Sean, nepotul meu. - Eu sunt Sean.
Bună, Sean!
Mă întrebam dacă aş putea vorbi cu... Sigurbjorn Asgeirsson.
Sigurbjorn Asgeirsson e mort.
- Mort? - Da. A murit cu trei ierni în urmă.
Tu conduci acum institutul?
Nimeni nu-l conduce. Nu există niciun institut.
E un panou acolo pe care scrie...
Vulcanologia progresivă a fost o idee nefericită.
Precum Zidul Berlinului sau casetele eight-track.
Înţeleg.
- Ai lucrat cu el? - Nu. Era tatăl meu.
O ştiu. Ce-i cu ea?
Cartea asta a aparţinut răposatului meu frate, Max Anderson.
Credem că e posibil să fi intrat în legătură cu tatăl tău.
- Fratele tău era un vernian. - Ce-i un vernian?
Cineva care crede că lucrurile descrise în romanele lui Jules Verne
sunt adevărate. Tipul a fost scriitor de science fiction.
Dar există oameni care îl privesc ca pe un vizionar.
Tatăl meu a fost cel mai mare vernian dintre toţi.
Fratele meu nu era vernian.
Asta e cartea tatălui meu.
Uită-te!
Însemnările sunt identice. Fratele tău era vernian.
- Tatăl meu era cam... dus. - Nu l-ai cunoscut, Sean.
Încep să cred că nici tu.
Nu era membru al vreunei societăţi secrete.
- Ce căutaţi aici, băieţi? - Sunt om de ştiinţă.
Am venit aici datorită indicaţiilor senzorilor seismici
aflaţi la 30 km de aici,
pe care credem că ar trebui să le verificăm. De-asta am venit.
Bine.
Ştii, nu există şosele spre nord.
Eu sunt ghid montan. Pot să te duc acolo, profesore.
- Minunat! - Îmi place să urc pe munte.
- Mulţumesc. Ar fi minunat. - Bun!
- Spune-mi Trevor. - Mie poţi să-mi spui Sean.
O să te coste 5000 de coroane să te duc acolo.
5000 pe zi? Nicio problemă!
Pe oră.
Accepţi fişicuri de monede?
Haideţi, băieţi! Vreau să ajung acasă până diseară.
Poţi să mergi puţin mai încet, te rog?
- E a mea. - Ce?
Ghida noastră e a mea.
- Ai 13 ani! - Îmi pare rău, am zis primul.
- Puştii de 13 ani nu se dau la fete. - Acceptă ideea!
Ne apropiem.
Aveţi grijă unde călcaţi! Muntele Sneffels e foarte înşelător.
- Ce-i Sneffels? - De ce nu-i spui, profesore?
Sneffels e numele muntelui unde se spune că personajul Liedenbrock
a găsit un portal către centrul Pământului.
Hai să-ţi găsim senzorul, profesore!
Acolo e!
Grozav!
- Ce trebuie să-i faci? - Să-l deschid.
Are înăuntru un fel de cutie neagră,
care a înregistrat toate activităţile seismice din ultimii 10 ani.
Ar putea să-mi spună multe despre Max.
Şi despre ceea ce făcea când a dispărut.
Trevor, îmi pare rău, trebuie să plecăm.
Cred că e corodat.
Trevor. Trebuie să...
Trebuie să ne adăpostim. Haide, Sean! Acum!
- Vin imediat. - Trevor. Lasă-l!
Aproape l-am luat.
Trebuie să ne adăpostim!
- Hai, Trevor! - Unchiule Trevor!
Treci aici!
Da!
Ai grijă!
Grăbeşte-te! Haide!
Trevor, senzorul atrage fulgerul!
- Aruncă-l! Aruncă senzorul! - Ce? Nu îl arunc!
- Grăbeşte-te! - Atrage fulgerul!
Trevor?
- Trevor! - Sunt întreg...
Sean?
- Sean, eşti teafăr? - Da.
- Păstraţi-vă calmul! - Trebuie să mă ajutaţi să sap!
Haide!
- Las-o baltă, n-are niciun rost. - S-o las baltă?
Are dreptate.
Sunt vreo 60 sau 70 de tone de bolovani deasupra noastră.
Ne-ar lua o lună să ieşim de aici.
- Trebuie să găsim o altă ieşire. - Dacă nu există o altă ieşire?
Întotdeauna există o altă ieşire.
Ce mai ai?
Rachete de semnalizare, o trusă de prim ajutor, nişte frânghie,
pături şi câteva batoane cu proteine.
Dar le vom raţionaliza. Nu ştim cât timp vom fi blocaţi aici.
Blocaţi?!
N-a vrut să spună asta.
- Sean, ce faci? - N-am semnal!
E normal să nu ai semnal aici.
Lasă-l... Nu-ţi face griji.
- O să găsim altă ieşire, bine? - Bine.
Unul dintre ele ar putea să iasă la suprafaţă.
De unde ştim pe care trebuie s-o luăm?
Instinctul îmi spune s-o luăm în dreapta.
Haide!
Arată promiţător...
Călcaţi cu atenţie. O să ieşim de-aici într-o clipită.
Arată bine.
Nu vă faceţi griji, orientarea e cel de-al şaselea simţ al meu.
Uită-te cu atenţie, Sean! E ca munca pe teren.
Adoram munca pe teren!
Ai grijă!
Nu studiezi pietre într-un laborator, profesore!
- Aici e pe viaţă şi pe moarte. - Mulţumesc.
Mi-eşti dator!
Ce scrie aici?
Înseamnă "Nu te apropia!"
- Poate că-i un sfat bun. - Nu, e o chestie bună.
Ar putea să ducă spre un vechi puţ de mină, care iese la suprafaţă.
- Cât de adânc crezi că e? - Îmi dai o rachetă de semnalizare?
Mulţumesc. Sean, uită-te la ceas.
O s-aprind asta şi o s-o arunc acolo.
Vreau să-mi spui câte secunde trec până se stinge.
Bine.
Trei, doi...
Ce-a fost asta?
Da, e magneziu...
Cred că există ditamai filonul în pereţii ăştia.
Magneziul e inflamabil, nu-i aşa, profesore?
Da. E folosit în rachete semnalizatoare,
în praful de puşcă, în beţele de chibrituri.
Poate că praful de puşcă şi rachetele de semnalizare
nu sunt o idee prea bună aici.
Mulţumesc.
E acelaşi principiu.
- Eşti pregătit, Sean? - Da.
Trei, doi...
Una...
Două...
Aproape trei secunde.
Sunt vreo 60 m.
Nu-i o problemă.
E cam cât un bloc de 20 de etaje.
- Ai destulă frânghie? - Întotdeauna am destulă.
- Pentru ce nu-i o problemă? - Să coborâm acolo.
Să coborâm în hăul ăla întunecat?!
E vreo problemă cu asta?
- Ce-i? - Nu trebuie să coborâm acolo!
Ce vrei să spui? Eşti îndeajuns de bărbat ca să te dai la ghid,
dar nu eşti în stare să cobori pe o frânghie?
- Băieţi! - Aia era altceva...
Nimeni nu se dă la ghid.
Coborâm acolo.
Uşor...
Nu uita, suntem legaţi cu toţii.
E-n regulă.
E bine...
E totul bine aici.
Cobor...
- Coborâţi şi voi, da? - Sean, o să-ncep să te cobor uşor.
Lasă-te pe spate şi ţine-ţi picioarele sus.
E-n regulă. Sunteţi legaţi, n-o să se întâmple nimic rău.
Da, sigur.
Bun!
Sean, mergi! Trebuie să cobori.
E bine.
Arăţi bine, Sean! Sigur n-ai mai făcut asta?
Mai taci!
- Ai grijă unde calci! - Mă lupt pentru viaţa mea aici.
Sean, hai să facem conversaţie!
- Hannah, vii aici des? - Fii serios!
Sper că ai şi replici de agăţat mai bune!
- Fac conversaţie! - Nu, Sean, nu vin aici prea des.
Eşti gata?
Uită-te la şistul ăsta!
- Ce-i? - E o rocă metamorfică.
Şist verde, şist granat, şist mica-granat.
- Şist... - E peste tot, uite!
Trevor!
- Du-te la perete, Trevor! - Nu pot!
- Nu pot, tunelul se lăţeşte aici. - Frânghia ta s-a prins de a mea.
O să ne tragi pe toţi în jos. Trebuie să-ţi tai frânghia.
- Ce?! - Hannah, nu!
Stai puţin! Stai!
- Nu face asta! - Unchiule Trevor!
L-am găsit. Fundul e aici.
Hannah, ştiai asta, nu?
Nu-i aşa?
Hannah?
Ce-i asta?
- Arată ca un tunel de mină părăsit. - E mina 0ld Bla'gils.
A fost închisă acum 60 de ani, după marele dezastru.
Dezastru?
Cât de mare?
- 81 de morţi. - E destul de mare...
Haide!
Fruntea sus!
Trevor. În carte exista vreo mină ca asta?
Nu, nu cred.
- Hannah? - Da?
Pot să te întreb ceva?
Tu nu te-ntrebi dacă nu cumva tatăl tău şi fratele meu aveau dreptate?
Să lămurim un lucru...
Eu nu sunt tatăl meu.
Iar lumea în care trăia el n-are nicio legătură cu mine.
Înţeleg. N-am vrut să spun c-a avut dreptate sau că...
- Ştii că ceasul încă merge, nu? - Încă mă taxezi?
Te taxez până o s-ajung acasă, în siguranţă.
Hannah!
Ce-i aia?
- E vechiul generator al minei. - Nu-i o idee bună să-l atingi!
Ce faci? Ar putea să existe compuşi volatili aici.
E ditamai generatorul!
Hannah, chestia aia poate exploda. Opreşte-l!
Nu face asta. Aşteaptă! Pleacă de lângă el!
Bine, îmi retrag cuvintele!
Asta e, nu? Minerii trebuiau să-şi scoată lucrurile pe undeva, nu?
Şinele astea ne-ar putea duce afară!
Hannah, câţi mineri au scăpat?
Unul.
E un început. Eu o iau înainte.
Ce? Nu! Nu te urca acolo. Sean!
Nici nu ştim dacă merg. Nu sunt sigure.
Şinele ar putea să nu fie sigure...
Şinele din faţă arată bine. Urcă!
Sean, nu pare sigur! Eu n-aş face asta.
Cred că văd ceva. E...
Te rog, spune-mi că e lumina zilei! Altfel, nu vreau să ştiu.
Nu, nu-i lumina zilei...
Am dat de belea...
Ar fi fost bine să aibă centuri de siguranţă chestia asta!
La asta te gândeşti tu acum?!
Ai grijă!
- Hannah! - Ştiu.
- Trage frâna! - Nu! N-o să reuşim!
Da!
Bravo! Mulţumesc!
- Băieţi! - Stai acolo, Sean!
Trevor, eşti teafăr?
Hannah, şina ta se termină!
Sari la mine!
Ce?
Repede! Trebuie s-o faci!
- Sari! - Ştiu.
Vin!
Trevor, şi şina ta se termină!
- Bine... - Ce faci?!
Îţi arăt cum trebuie să salvezi viaţă cuiva. Haide!
- Pot să te ajut? - Bine.
Gata?
- Eşti teafără? - Da.
Din fericire, am aterizat pe moale.
Îmi eşti dator de două ori acum.
- Cine ţine socoteala? - Eu.
A fost... marfă!
- Voi ce-aţi păţit? - Nu întreba!
Ce-i aia?
Unde te duci? Nu intra acolo!
Ce tot spui? Ar putea fi calea noastră de ieşire.
E o gaură în perete.
Uitaţi-vă la asta!
Rubine!
Smaralde!
Feldspat.
Şi asta nu e tot...
Diamante.
Cristalele se formează deseori în...
Tuburi vulcanice!
Tubul ăsta ne-ar putea duce înapoi, nu-i aşa?
Nu suntem departe de suprafaţă.
Când ieşim, îmi cumpăr un Maserati.
Banii nu sunt singurul lucru care contează. Sean.
Şi oamenii contează.
- Ceva de genul ăsta. - Nu şi dacă ai un Maserati...
Aţi auzit?
Nimeni nu mişcă!
Spune-mi că nu-i ce cred eu!
- Muscovită... - Muscovită!
Ce-i muscovita?
- O formaţie de rocă foarte subţire. - Cât de subţire?
Atât de subţire, încât cea mai mică schimbare
a greutăţii sau o presiunii o poate sfărâma.
Şi stăm pe o bucată imensă!
Stai nemişcat!
S-au oprit.
Întoarce-te exact pe urme!
- Extrem de încet, bine? - Păşeşte uşor.
- E bine. - Perfect. Foarte încet.
Haide!
Aşa...
- Perfect! - Cu mare grijă...
Nu!
E mai groasă decât credeam.
Tot mai cădem!
Trevor. Ce-i la fund?
Dacă Verne avea dreptate,
tunelurile astea ar putea avea sute sau mii de kilometri!
- Verne nu avea dreptate! - Zi odată, ce-i la fund?
Cea mai probabilă teorie e că se termină, pur şi simplu.
Se termină?! Ai şi alte teorii?
Pereţii tunelului ar putea fi erodaţi de apa care curge încă prin ei,
ceea ce ar provoca o încetinire gradată a căderii noastre.
- Ca un fel de tobogan de apă. - Tobogan de apă...
Bun, e o teorie.
Dar apa n-ar fi format stalagmite îndreptate direct spre noi?
- O să fim traşi în ţeapă! - Şi asta-i posibil.
- E apă? - Da, apă!
Tobogan de apă...
Vine! Pregătiţi-vă!
Sean! Sean!
- Sean, eşti teafăr? - N-am fost traşi în ţeapă!
Ia-o înspre stânci!
Unde-i Hannah?
Hannah! Hannah!
Rucsacul meu era prea greu.
Mulţumesc.
Câte am acum?
Ne-am întors la una.
- Unde suntem? - Alea sunt stele?
Nu. E doar tavanul peşterii.
Mi se pare mie sau tavanul peşterii se mişcă?
Da...
Aşa pare, nu?
Sunt... păsări.
Păsări electrice?
Arată ca Cyanis rosopteryx.
Doar că sunt bioluminiscente, ca licuricii... Incredibil!
Marfă!
Păsări strălucitoare.
- Ai mai văzut aşa ceva? - Da, în muzeu, dar erau fosile.
Au dispărut de mai mult de 150 de milioane de ani.
- Unde se duc? - Un tunel!
Haideţi!
Sean, aşteaptă-mă!
Doamnelor şi domnilor, vă prezint centrul Pământului!
Max avea dreptate!
Avea dreptate!
Max avea dreptate!
Tatăl tău avea dreptate!
Hannah, şi tatăl tău avea dreptate.
Amândoi au crezut într-un lucru
pe care toată lumea îl considera imposibil!
A avut dreptate!
Ce-i lumina aia de-acolo?
Nu-mi dau seama. Trebuie să fie un soi de...
...combinaţia de gaze luminiscente. Nu ştiu.
E ca un soi de terariu.
Un terariu la mii de kilometri sub scoarţa Pământului.
O lume înăuntrul lumii noastre...
Cascadele, care, pentru mult timp, puteau fi auzite în depărtare,"
acum se revărsau de-a lungul pereţilor înalţi,"
curgând pe lângă stânca fără sfârşit.
E acelaşi lucru pe l-a scris Liedenbrock!
Vrei să spui că personajul Liedenbrock a existat cu adevărat?
Cineva a ajuns aici şi a văzut toate astea!
Cineva a ieşit afară şi i-a spus toate astea lui Verne.
Cineva a ieşit?
E cel mai bun lucru pe care l-am auzit toată ziua!
Nu te uluieşte?
Eu sunt uluită, da.
Ciuperci fosilizate enorme.
Un fel de ciuperci gigantice.
- Adică tot ce-i în carte e real? - Probabil.
- Şi părţile periculoase? - Şi eu mă gândeam la asta...
Da...
- Trevor, vino repede! - Sean?
- Mă duc înăuntru. - Aşteaptă!
Încetişor!
Vin imediat.
Cineva chiar a trăit aici?
Acel cineva... a fost Liedenbrock.
Uită-te la tot ce-i aici!
Toate astea era ultimul răcnet al tehnicii, acum un secol.
Trevor... Cred c-am găsit jurnalul lui Liedenbrock.
Uite!
Se pare că dincolo de copacii ăştia e un fel de ocean subteran.
Da...
Nu cred că-i scrisul lui Liedenbrock...
E al tatălui meu!
Trevor!
Pot să vorbesc puţin cu tine? Aici...
Poţi să aştepţi puţin aici?
Cred că l-am găsit pe Max...
N-am apucat să-l cunosc niciodată cu adevărat...
- Aş fi vrut să am şansa asta... - A scris ceva ce vreau să auzi.
14 august 1997."
Astăzi, Sean a împlinit trei ani.
Acum şase săptămâni, mi-am promis c-o s-ajung acasă la timp
"ca să-i dau prima lui mănuşă de baseball."
Acum, mi-e teamă că n-o să mai apuc s-o fac."
Am sperat să fac o descoperire incredibilă,"
"pe care s-o împart cu Trevor şi cu restul lumii."
Dar acum aş da totul ca să te pot privi crescând"
şi ajungând un bărbat curajos şi iubitor,"
aşa cum sunt sigur că vei deveni.
La mulţi ani, Sean!"
Te iubesc! Tati
Adio, Max!
Haide!
Potrivit jurnalului lui Max,
suntem într-o uriaşă bulă de aer,
înconjurată de lavă.
Iar în perioadele de activitate seismică intensă...
- Ca aceea în care suntem acum. - Exact.
Magma care ne înconjoară transformă locul ăsta într-un cuptor imens.
Asta a păţit tatăl meu?
Ştiu că sunt doar un copil, dar pot să suport.
Stai jos...
Max încerca să plece de-aici.
Însemnările lui spun că temperatura de-aici poate atinge uşor 95° C.
O fiinţă umană nu poate supravieţui la mai mult de 57° C.
- Sunt deja 35° C. - Erau 28, când am ajuns aici.
- Temperatura creşte repede. - Ce facem?
Eu zic să urmăm planul lui Max.
Uite ce-a scris...
Analiza textului lui Verne"
mă face să cred că, în partea cealaltă a oceanului,
"la nord faţă de poziţia mea actuală, există un râu ca un gheizer,"
care poate fi folosit pentru întoarcerea la suprafaţă.
Trebuie să traversăm oceanul, să găsim gheizerul
şi să facem autostopul până sus.
- Sus sună bine. - Nu-i aşa de simplu cum pare.
Ar putea deveni atât de cald, încât toată apa să se evapore.
Cât timp avem?
48 de ore. 72, maximum.
Probabil mai puţin...
Întrebarea e: Care-i cea mai rapidă cale de a traversa oceanul?
- Nu putem să-l înconjurăm. - Nu avem timp pentru asta.
E totul în carte.
Te simţi bine?
- Care-i temperatura? - 38°.
Mănâncă-ţi trilobitul, Sean! Trebuie să-ţi păstrezi puterile.
Bravo!
Nu ne trebuie un catarg?
Nu, nu avem nevoie de el.
Vântul de care avem nevoie e acolo sus.
Vânt termal. E mult mai rapid decât ceea ce avem aici jos.
Bravo! Ar trebui să meargă.
Am ceva pentru tine.
- Ce-i asta? - E o busolă.
A fost a tatălui tău.
Îmi amintesc când i-a dăruit-o mama ta, de Crăciun.
Voia să se asigure că va găsi mereu drumul înapoi spre casă.
Poate c-o să te ajute pe tine să găseşti drumul înapoi spre ea.
- Mulţumesc, Trevor. - Cu plăcere.
- Înseamnă foarte mult pentru mine. - Şi pentru mine.
Ar trebui să ştii un lucru. Aici, polaritatea e inversată.
Nordul e sud, sudul e nord.
Şi trebuie să mergem spre nord, peste ocean.
- Vrei să spui, spre sud. - Exact!
Începe să-l umfle vântul.
Ţineţi-l! Ţineţi-l bine!
Bun...
- Bine. Gata? - Da.
Trei, doi, unu... Daţi-i drumul!
- Da! - Perfect!
Hai, du-te!
Du-te!
Pornim!
Aşteptaţi-mă!
Urcă!
S-a întors!
Bună, micuţo!
- Ai văzut norii ăia? - Da.
Curentul ne duce în direcţia bună. Poate ar trebui să coborâm zmeul.
Nu pot să fac asta. Sunt 42°.
Devine tot mai cald. Avem nevoie de toată viteza posibilă. Lasă-l sus.
E doar o mică furtună. Nu e mare lucru.
Se mişcă ceva acolo jos.
Fosfor şi plancton. E ceea ce-am am văzut şi pe plajă.
E cam mare pentru plancton.
Sean, nu suntem la Lumea Mării, dă-te mai încoace!
Cred că-i un fel de peşte.
Sunt peste tot!
Sean, ţi-am zis că-i cazul să ne antrenăm cu bâta!
Eşti la bătaie.
Să vedem de ce sunteţi în stare!
În plin!
Auziţi şi voi?
- Alo! - Sean?
- Mamă?! - Cred că e legătura cam proastă.
Mamă, nu te aud.
Unde eşti?
Sunt cu unchiul Trevor...
într-un fel de expediţie de pescuit...
Vă distraţi?
Nu faci asta!
- Unchiul Trevor a prins unul mare. - Sean?
- Telefonul meu! - Ştii să loveşti din ambele părţi?
- Eşti gata? - Da.
- Eseu! - Sean!
- Fii atent! - Nicio grijă!
Sean!
- Sean! - Nu! Pleacă de pe margine!
Uite ce fac! Nu ne vor pe noi, ci peştii!
Sean, tu ţine cârma, noi prindem funiile.
Hannah, ţine bine!
- Sean, virează mult spre tribord! - Ce?
În partea aia!
Haide!
Te descurci bine.
Dă-i drumul uşor. Uşor!
- Merge! - Ne îndepărtăm de ei.
Eşti cel mai tare, unchiule Trevor!
De ani de zile le spun asta celor din comunitatea ştiinţifică!
Hannah!
Stai să văd...
Funiile!
- Am prins-o! - Sean!
Sean, nu face asta! Nu, Sean!
Sean!
Ţine-te bine! Nu-ţi da drumul!
Nu...
Trevor!
E cineva?
Bună, micuţo! Unde suntem?
Ştii unde pot să găsesc nişte apă?
Vorbesc c-o pasăre! Cred că-mi pierd minţile...
Sean!
Stai...
Vântul l-a purtat în partea asta.
Încă mergem spre nord?
Da, încă spre nord. E un puşti isteţ. Ştie planul.
Sunt sigură c-o să ne aştepte lângă râu.
Hai să găsim râul!
Aşteaptă-mă!
Unde-ai dispărut?
Bravo!
Acum, în ce parte o iau?
Sudul... E bine. Râul e înspre nord.
Bine.
Dă-mi mie rucsacul!
- Nu-i nevoie. - Haide, lasă-mă să-l iau.
- Trevor. E în ordine. - Gata, l-am luat.
Hai să ne oprim o clipă.
O să-l găsim.
Bea asta!
- E toată apa care a mai rămas? - Da.
- O s-avem nevoie de ea. - Hannah, bea-o!
Haide!
Capul jos!
- Ce naiba... - Ce-a fost asta?
O plantă carnivoră uriaşă?! Hannah...
Hannah?
Hannah!
Rezistă!
- Un punct pentru mine, nu? - Da.
Cine ţine socoteala, nu?
Am înţeles.
E un câmp magnetic.
Nu se poate! Roci magnetice?!
Nu, nu!
Nu!
Încearcă s-o faci fără aripi!
Ăla e râul. Gheizerul trebuie să fie înăuntrul peşterii.
Sean!
Unde-i?
Trevor!
Trevor?
Tare mi-aş dori să fi citit cartea aia!
Nu-l văd nicăieri.
Trevor?
- Stai puţin! Ce faci? - Mă duc să-mi iau nepotul.
Hannah...
Totul e din vina mea.
Salvează-te! Du-te acasă!
O să te-aştept la râu cât de mult o să pot.
De ce-ai făcut asta?
Pentru orice eventualitate.
Sean!
Sean?
Sean!
Haide!
- Doamne, cât mă bucur să te văd! - Şi eu.
- Eşti teafăr? - Da.
Să mergem!
Aşteaptă!
- Ăla e gheizerul? - Da, acolo mergem.
Haide!
N-ai mai văzut un dinozaur până acum?
Nu cu piele pe el!
E prea rapid. N-o să reuşim!
- Trevor. Ce faci? - Aia e muscovită.
Chestia aia prin care am căzut mai devreme.
N-o să te ţină!
Nu poate să-l ţină nici pe el. Fugi!
Trevor. Nu!
Nu se sparge, Trevor!
Fugi mai departe!
- Te ajunge! - Ştiu. Mergi mai departe!
Trevor, merge!
Ai grijă!
Trevor!
Tocmai mi-am amintit ceva. Urăsc munca de teren!
Haide!
A fost... lar apoi era să...
Da, ştiu. Sunt foarte norocos.
Pe acolo! Pe acolo nu e bine. Pe acolo... e şi mai rău.
Să mergem.
Râul! Cum ajungem la gheizer? Apa fierbe!
Avem nevoie de ceva care să plutească.
Orice. Un buştean sau... O barcă ne-ar trebui.
Cine se dădea la mine?
Hai, săriţi!
- Cel mai bun ghid din lume! - Mare dreptate ai!
Doar nu credeai c-o să mă faci să fug, nu?
Trebuie să te străduieşti mai mult.
Mă tem că va trebui să te taxez în plus pentru asta.
Pot să-mi deschid un cont?
Ce-a fost asta?
Nu-i bine... E albia râului.
Rămânem fără apă.
Ar fi bine să vă ţineţi de ceva.
Plimbarea asta o să fie destul de...
...zdruncinătoare...
- Toată lumea-i teafără? - Da.
Unde suntem?
Ce-i lumina aia de jos?
E lavă.
E magmă... şi se ridică.
Trebuia să fie apă în tunelul ăsta. Aburi, apă care să ţâşnească!
Am venit prea târziu pentru gheizer. L-am ratat.
- Ce facem? - Ai vreo sugestie, profesore?
Fără apă, nu sunt aburi. Fără aburi, nu plecăm nicăieri.
Se pare că nu mai e apă aici de vreo două sau trei ore.
- Dar pereţii sunt încă uzi. - E imposibil. Sunt 54° în aer.
- Trevor... - Ce-i?
În spatele tău!
Chiar e ud!
E rece. E apă în spatele lui.
Trebuie să fie apă într-un gol sau într-un râu subteran.
Trevor, se apropie!
Ăsta-i magneziu.
Alunecăm!
Câte rachete de semnalizare mai ai?
Trei. Ce vrei să faci cu ele?
O s-aprind magneziul. Deliberat, de data asta.
Ţineţi-vă bine!
Haide! E prea umed.
Trebuie să mă duc mai jos. Dă-mi alta.
Ţine-mă de picioare!
Haide!
Trebui să mă legaţi. Trebuie să mă duc mai jos.
Lava e din ce în ce mai aproape!
E bine.
E ultima.
Trevor, ai grijă!
- Cum e? - Încă puţin.
Grăbeşte-te!
- Mai jos? - Încă puţin.
Ţine-mă aşa! Haide!
- Hai, aprinde-te! - Haide!
- Haide, Trevor! - E încă umed aici.
Trebuie s-o arunc în partea cealaltă.
Nu!
Trevor. Haide!
- Trevor. Haide! - S-a aprins!
- Trage! Trage-mă sus! - Repede!
Mai repede!
Ai grijă la dinţi!
Jos, o să explodeze!
- Chestia asta se încălzeşte! - Ştiu!
- Ţineţi-vă bine! - Crede-mă, mă ţin bine!
Ăla e cerul?
- Ţineţi-vă bine! - Nu mai spune asta!
Aşa-mi vine!
Ăla-i Vezuviul!
Sean, dacă te întreabă mama ta ce-ai făcut weekendul ăsta,
spune-i că unchiul Trevor te-a dus în Italia.
- În Italia?! - Si.
Strugurii ăia erau plantaţi de străbunicul!
Iar voi aţi distrus totul!
- Via mea! - Sean?
Sean?
Ce-i? Am luat câteva mostre geologice.
Câteva mostre geologice?
Câteva kilograme, bine... Ce vrei? Sunt fiul unui om de ştiinţă.
Uite.
Ţine asta.
Ia-l... Ne pare rău.
Diamant!
Vreţi să vă daţi din nou?
E foarte bine. Orice doriţi!
Mulţumesc!
- Pentru ce-a fost asta? - Acum suntem chit.
Leonard. M-am întors. Opreşte-te din ceea ce faci!
Ce fac?
Uite, îţi cauţi de lucru!
Nu-i nevoie, ai o slujbă
la Institutul de Explorare Tectonică Asgeirsson-Anderson.
- Asgeirsson-Anderson... Ce? - Încă lucrăm la nume...
Ideea e că fluxul ridică toate bărcile.
E minunat! Cred... Eu sunt o barcă?
Eşti o barcă. Ne întoarcem la treabă.
- Bine aşa! - De ce ne bucurăm aşa de tare?
- Bună, Alan! Ce faci? - Bine.
- Ce faci? - Eu?
Mă mut în noul meu laborator. Zi-mi mai bine unde ai fost.
Am auzit c-ai lipsit luni de la curs şi ambii tăi studenţi s-au plâns.
Mi-am luat o scurtă vacanţă. Cel mai bun lucru pe care-l puteam face.
Excelent! Promite-mi c-o să-mi povesteşti totul, bine?
Nu ştiu dacă o să am timp,
dar poţi să citeşti despre asta în Scientific American.
- Scientific American? - Fără resentimente, da?
Despre mutarea laboratorului şi chestia cu extinderea...
Acum vreau să-mi iau propria clădire.
Şi cum o să faci asta, Trevor?
Să spunem că am găsit o comoară...
De mâine vei fi canadian.
Da. Aşa se pare.
Ne-am apropiat foarte mult, dar a fost o vacanţă cam scurtă.
Ce-ai zice să ne luăm câteva săptămâni data viitoare?
Câteva săptămâni?
- Ce faci în vacanţa de Crăciun? - Nimic, sunt liber.
Am găsit asta în lucrurile tatălui tău.
- Citeşte-o! - Atlantida, oraşul pierdut...
Mai vorbim.
- Ce-i aia, Sean? - Îmi hrănesc animăluţul...
- Ce animăluţ? - Sean...
Crezi c-o să mă lase mama s-o păstrez?
Nu ştiu! S-ar putea să nici nu stea aici.
- Uită-te la ea! - Haide!
Unde te duci? Vino!
Am nişte mâncare pentru tine. Vino înapoi!